" Моїй дитині 5 років . Можна сказати , як навчилася ходити , так і грубить : раніше це було у формі кидання на підлогу або в мене іграшок , які її розлютили , або істерики , коли я " читала мораль " . Зараз до цього додалися образи , ще й в крикливій формі . Розумію , що корінь – в невмінні сина керувати емоціями . Кажу з ним , коли напад " сказу " пройшов , – вона розуміє , що була не права . Але як тільки справа доходить до справи , знову грубості. Допоможіть порадою, я вже зайшла в глухий кут : мої методи не допомагають", — Олена Сорокіна.
Відповідає Наталія Простун, сімейний сімейний і дитячий психолог:
ЧИТАЙТЕ ТАКОЖ
Дітей краще не карати взагалі , а схильних до надемоційних реакцій – однозначно . Для початку їм варто давати тайм – аут на " подумати " : скільки дитині років , стільки хвилин вона сидить на стільці , дивані , стоїть біля " дуба мудрості " або біля " торшера розуму " . І тільки потім потрібно спокійно обговорити з дитиною помилки в її реакціях і розповісти , якими вони повинні бути в подібних випадках . Поговорити варто обов'язково , не можна просто дати дитині заспокоїтися : це нічому її не навчить .
![](https://cdn.segodnya.ua/images/main/icons-siri.png)
Якщо дитина не хоче стрибати, крокувати і кричить у відповідь на прохання "поскакати" / "пройтися" погані слова на вашу адресу чи продовжує грубити після тайм-ауту (або, ображаючи вас, зовсім відмовляється "піти подумати"), скажіть: "Синку , я змушена обмежити тебе в мультиках на три дні "або "В солодощах на тиждень". При цьому не кажіть, що цей захід – "в покарання", або "щоб ти знав – як ти до людей, так і вони до тебе". І хоча таке формулювання по суті відобразить вказаний життєвий закон, акценти будуть розставлені інші: ви любите свого сина, і саме тому хочете робити йому приємне – дозволяєте дивитися мультфільми або їсти цукерки. Але коли мамі грублять, їй зовсім не хочеться робити подарунки.